קדם מגבר Octave HP 300 MKII
הסקירה הזאת התחילה כשניל סיפר לי ש-"מישהו" (יש כאן מישהו שלא יודע מי?
![חיוך :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
) הזמין את ה- HP 500 של Octave בגירסה מיוחדת. אמרתי לו: "אתה מודע לעובדה המצערת שעוד לא שמעתי את ה- 300?"
בפגישתנו הקרובה הוא השאיר לי את ה- HP 300 MKII.
לא הייתי בטוח למה לצפות. ה-
V70 שסקרתי כאן היה מאוד מפתיע בכוחניות שהפגין, זה היה אחד ממגברי השפופרות ה-"שונים" ששמעתי. את ה- V80 אהבתי בתצוגה של אחת מתערוכות מינכן (הודגם עם Dynaudio), את השילוב של ה- Jubilee עם האיזופון בתערוכה אחרת ממש לא.
ה- HP 300 MKII הפתיע אותי מאוד, בעיקר במוזיקליות שהפגין ובהתאמתו לסטאפ שלי, אבל אני מקדים את המאוחר. בואו נלמד קודם במי מדובר.
HP 300 MKII
ה- HP 300 MKII (מעכשיו גם HP 300 לקיצור) הינו קדם מגבר שפופרתי מדרגת הכניסה של חברת Octave.
קדם מגבר שפופרתי הינו מונח די כללי. ישנם הרבה זנים של מגברים שכאלו. אולי יותר נכון להגדיר את ה- HP 300 כהיברידי משום עקב השימוש גם בטרנזיסטורים.
אם כבר נגענו באספקטים טכנולוגיים אולי זה הזמן לציין שדרגת הקדם עושה שימוש בשתי שפופרות, ECC 82 ו ECC 88. אוקטב גם מתגאים בספק הכח המושקע לטענתם שתוכנן במיוחד ל- HP 300, המספק מספיק כח לתפעול המגבר אך עם מינימום השפעות מגנטיות על הסביבה.
נושא נוסף שתמיד נמצא אצל חברת אוקטב על לוח סדר העדיפויות הוא נושא האמינות. כפי שהזכרתי בסקירת ה- V70, גם ה- HP 300 עושה שימוש במעגלי הגנה ותמיכה בשפופרות (לפונקציות כגון soft start) המיועדים לשמור על השפופרות, על הקדם עצמו ועל הציוד המשודך לשנים רבות.
בגיזרת הפונקציונאליות ה- HP 300 רחוק מלהיות ספרטני.
הוא מציע מגוון אפשרויות חיבור ושילוב.
על הפאנל הקידמי מצד שמאל נמצא את כפתור ההדלקה הראשי.
מיד מימינו בורר ה- standby בעל שלושה מצבים. במצבו הגבוה המכשיר בסטנד-בי, זה אומר שהדרגה הטרנזיסטורית פעילה (אך מושתקת) ואילו השפופרות מקבלות מתח נמוך מה ששומר עליהן במצב קרוב למצב עבודה אך מבלי "לעייף" אותן או לגרום לבלאי מהיר.
מעבר למצב הבורר הבא יוצא מסטנד-בי למצב עבודה בגיין גבוה. סיבוב נוסף מעביר למצב עבודה בגיין נמוך.
מייד לאחר בורר ה- Tape (שלא עובד דרך בורר המקורות) נמצא את בורר הווליום המגודל.
הכפתור נוח ונעים לשימוש אולם קשה מאוד עד בלתי אפשרי להבחין במצבו אפילו ממרחק אפסי.
הבורר הבא בעל שלושת המצבים מאפשר פעולת mute ומצב bypass המאפשר חיבור ישיר של המקור למגבר הכח (לדוגמה בשילוב במערכת ק"ב) אך שימו לב שזה מתבצע רק לכניסת ה- AUX ורק ביציאת out2 והיציאות המאוזנות. יציאת out1 עובדת כרגיל (ואולי עדיף כך למי שלא משתמש בשילוב שכזה שלא יעביר בטעות סיגנל גבוה מידי למגבר).
בורר אחרון הוא בורר המקורות, בעזרתו נוכל לבחור אחד מבין שלושה מקורות סינגל אנדד, פונו (למי שרכש את המודול האופציונאלי) ומקור אחד מאוזן.
למרות גובהו הנמוך של הקדם, חברת אוקטב הצליחה לתכנן פאנל אחורי נוח וברור.
מתחילים עם הכניסות משמאל לימין, כניסה מאוזנת, כניסת פונו, ושלוש כניסות סינגל אנדד.
מייד אחריהן Tape Loop.
ואז היציאות, שתי יציאות סינגל אנדד (RCA) ויציאה אחת מאוזנת (XLR).
כאמור הפונו סטייג' של ה- HP 300 הינו מרכיב אופציונאלי בתשלום נוסף.
כפי שניתן לראות בתמונה הפונו סטייג' בנוי על לוח נפרד ודי מרוחק מהבורד הראשי. כאן יש שימוש בשפופרת נוספת בדמות ECC 81.
הפונו סטייג' מיועד לראשי MC ומאפשר שלוש רמות קינפוג, כולן על הכרטיס עצמו כלומר צריך לפתוח את מכסה המכשיר על מנת לקנפג את הפרמטרים.
הרמה הראשונה - עכבה, נשלטת בעזרת סט של שמונה מתגים המאפשרים 16 אפשרויות (לכל ערוץ) בין 39 ל- 1000 אוהם.
הרמה השנייה, גיין, בוררת בין שני מצבי גיין (71 ו 80! db).
האפשרות האחרונה היא שימוש או ביטול של subsonic filter (פילטר זה מיועד למנוע הפרעות בתחום הנמוך הבלתי נשמע שנגרמות מתקליטים מעוותים או ישנים).
המכשיר מצוייד בשלט המוכר של חברת אוקטב אותו כבר הספקתי להכיר עם ה- V70.
מדובר בשלט אוניברסלי בעל מסך מגע.
המצחיק הוא שהפונקציות הרלוונטיות למכשיר שלנו הן רק ווליום up ו down. זהו. לא ניתן להחליף מקורות, לא ניתן לכבות/להדליק, אפילו לא mute.
באופן אישי הייתי מעדיף שלט אחר. לא פלסטיקי וללא המסך הירוק המעצבן הזה, ומצידי שיהיו לו רק שני כפתורים.
מי שצריך שלט אוניברסלי לציוד אחר יתכן שיברך על האופציה הזאת.
מבחינה חיצונית ה- HP 300 הוא לא בדיוק שיא העיצוב אך בנוי יפה ורובאסטי.
העיצוב מזכיר לי יותר ציוד מעבדה ממכשיר אודיו, בעיקר בגירסה השחורה, ורק כפתורי הניקל האלו מעניקים לו איזה טאצ' יוקרתי.
שטח המדף שה- HP 300 תופס אומנם full size אך גובהו נמוך מרוב הקדמים שפגשתי. זה אומר שגם אם יש לכם מדף מאותגר גובה ה- HP 300 בטוח יכנס לשם.
סטאפ
לניל (היבואן אגב, למי שלא מכיר) תמיד יש השגות לגבי שילוב מוצרים בסטאפ של MBL. זה נובע כנראה מאיזה ניסיון אצל לקוח שלו שניסה לשלב מוצר (של יבואן אחר בכלל) עם מגבר כמו שלי ולא היה לו מספיק גיין או משהו בסגנון.
הספקנו לחבר את ה- HP 300 עוד כשהיה אצלי, ככה קר מהפריזר, ולמדנו יחד שלא רק שהוא מנגן יופי על הסטאפ שלי, אלא שעדיף בהרבה להשתמש באופציית הגיין הנמוך (למעשה החברה מייעדת את הגיין הגבוה לציוד לא נציל, הפרמטרים הנמדדים טובים יותר בגיין נמוך כפי שתראו בספסיפיקציות בסוף הסקירה).
שאר הסטאפ כרגיל, אלקטרוניקה של MBL רמקולים של WLM ופטיפון Lenco. הכל מפורט בסוף הסקירה.
נתתי ל- HP 300 לעבוד כמה ימים בהם הוא הלך והשתפר לפני שהתחלתי לבחון אותו ברצינות.
לקראת המועד שהתכוונתי לפרסם את הסקירה אותו "מישהו" מתחילת הסקירה קיבל את הפרה שלו ופירסם שירשור על הרכישה אז החלטתי לדחות אותה קצת שלא יהיה עומס מותגי על דרי הפורום.
זה נתן ל- HP 300 אפילו עוד זמן עבודה (האמת שהוא היה תמיד בחשמל אבל לא תמיד מחובר לסטאפ משום שהייתי צריך להתפנות לסקירות אחרות).
כפי שתלמדו מסשן ההאזנה הייתי מאוד מרוצה מהשילוב של ה- HP 300 על הסטאפ שלי, בעיקר בזכות פרמטרים מוזיקליים וגם בגלל שהוא נתן משהו "אחר" מהקדם שלי.
סשן האזנה
The Divine Comedy – Absent Friendsנתחיל עם אלבום ש
נסקר על ידי חברנו אופירס בימיו הראשונים של האתר.
אני מודה שלקח לי לא מעט זמן למצוא את נקודות החיבור שלי לאלבום הזה, אולי בגלל שאני לא ממש בקיא בחומרים הקודמים של האנון וחבריו (לשעבר).
באופן כללי אני לא מתלהב מעיבודים תזמורתיים עשויים מידי, יש כאן כמה כאלו לטעמי. יש מלודיות/שירים פשוטים מידי לעיבוד שכזה, ובמקרים אלו העיבוד רק מוציא מהמלודיה את הקסם הפשוט שלה. אני מדבר בעיקר על הטרקים הראשונים לפני Come home Billy Bird שם אנו עוברים לקצב יותר אפביט והלך רוח קצת יותר שטותי למשך שני טרקים.
בכל מקרה, יש באלבום כמה ביצועים ששווה להכיר, ואחרי כמה האזנות אולי גם לאהוב.
אני מתלבט על אילו מהתכונות שהציג ה- HP 300 באלבום הזה לתת דגש. אבחר את שתי אלו שמהוות שינוי גדול מהפרה שלי.
אבל לפני שנתחיל אולי כדאי שאתן רקע כללי לסגנון הסאונד של ה- HP 300.
כפי שציינתי בפתיחה, למרות שציפיתי לסוג של סאונד כוחני זה ממש לא המצב כאן. מצד שני זה גם לא קדם שהולך לכיוון הסופר עדינות ושבריריות. ל- HP 300 סאונד בשרני ומלא, הוא לא מתבייש להוציא מיד וגם מיד באס/באס. הפרזנטציה הולכת לכיוון הגדול (גודל צליל לא גודל במה) אבל יותר מהגודל מרגישים את הגוף והכובד של המבצעים.
מוזיקליות אגב לא חסרה כאן בכלל.
ונחזור לשתי התכונות שהבטחתי.
הראשונה די הפתיעה אותי. נכון שיש ל- HP 300 מיד מצויין והוא באופן עקרוני חושף יותר טקסטורות וצבעים מהקדם שלי, גודל הצליל שלו גם יותר גדול כאמור.
בספר שלי זה אומר שהוא יותר צבוע, אבל שימו לב! זאת הבחנה סובייקטיבית לחלוטין. מישהו אחר יכול להרגיש שזהו המצב הנכון והקדם שלי צבוע לכיוון אחר.
והתכונה שהפתיעה אותי היתה שלמרות האמור כאן, דרך ה- HP 300 יכולתי להבחין טוב יותר באפקטים שהפעילו על קולו של האנון ובאיזה קטע/טרק הגבירו את השימוש ובאיזה החסירו.
התכונה השניה באה לידי ביטוי בקטעים התזמורתיים/עמוסים יותר. הצליל הבודד כאמור יותר מלא או גדול ב- HP 300, הבמה עצמה יותר מרווחת ב- MBL 5011 בשלושת המימדים.
מה שזה אומר זה שיש לנו יותר תוכן בשטח יותר קטן. זה יכול להרגיש לעיתים קצת דחוס מידי (לא מקומפרס, יותר צפוף).
Kooper/Bloomfield/Stills – Super Sessionרוצים אלבום בלוז "לבן" שכל אחד יכול לאהוב? קיבלתם.
לקראת סוף שנות ה- 60 אסף קופר את חברו בלומפילד להקליט יחד אלבום משותף. הם הספיקו להקליט את חמשת הטרקים הראשונים באלבום בסשן אחד אך בלומפילד כבר לא חזר להשלים את המלאכה (סמים, ארטיסט, אתם יודעים איך זה...). במקומו גייס קופר את סטילס, מה שמסביר את האופי השונה של חלקו השני של האלבום וגם את ההבדל בסאונד כנראה.
שיחקו אותה הילדים האלו, אני מאוד אוהב את התוצאה. בעיקר את החלק הראשון של בלומפילד, אבל גם בחלק השני יש כמה דברים טובים, וסה"כ הדיסק מומלץ מבחינתי. אפילו הסאונד לא רע בכלל, לפחות בגירסת הרימסטר.
אז מה תורם לנו ה- HP 300 למשוואה? ובכן, קודם כל את הגוף בתחום התחתון. הבאס של ברוקס מרוויח ממנו תמיד, והתופים של הו כשרלוונטי.
אני מאוד אוהב את האופי המוזיקלי של ה- HP 300. יש בו המון כוונה, הנגנים נשמעים פחות אנמים/בחזרות אלא יותר בפריים טיים. דווקא האלבום הקודם היה אחד מהבודדים בהם זה לא בא לידי ביטוי, בנוכחי בכמויות. יש כאן לפעמים אנרגיות של הופעה חייה לא הקלטת סטודיו.
המיד המצויין של ה- HP 300 בא לידי ביטוי נפלא בסולואים של הגיטרה והקלידים החשמליים. הוא על הצד המלא טונאלית כאמור, מעט גדול מבחינת פרזנטציה (אבל לא ענק) ולפחות בשילוב הסטאפ הזה גם יוצא החוצה בצורה יפה ולא תקוע לו מאחור.
אומנם אין כאן את אותה פתיחות שיש ב- 5011 אבל אני מודה שבמקרה הזה היא בכלל לא חסרה לי. אולי רק אחרי מעבר מיידי מאחד לשני.
במקרה הזה, אותה "צפיפות" שהגדרתי קודם לא ממש קיימת, אולי בגלל מיעוט הכלים זה אפילו תורם לתחושת מלאות משופרת.
Count Basie Orchestra – Warm Breezeהחלטתי הפעם לשלב בסשן ההאזנה גם את המחשב למרות שלא מדובר בסקירת DAC ואפילו לא בחומר הי-רז. איכשהו היה כאן שילוב מאוד יפה, את המחשב אתה כבר מכירים, ה- hiFace Evo נתן את ה- Edge בתחום הגבוה, כבל ה- USB של פורוטק עידן את התוצאה בכללי ותמך בתחום הנמוך, ה- HP 300 מצידו העניק את אופיו הטונאלי שכבר התחלנו להכיר כלומר הרבה גוף וטקסטורה וכמובן את מאפייניו המוזיקליים הנהדרים, הוא גם קצת שייף את הקצוות הלא נעימים שנותרו (כשבכלל נותרו כאלו).
האלבום שנבחר לייצג את המחשב הינו של מר. בייסי והתזמורת – warm breeze. גם בגלל שהוא נשמע נהדר וגם בגלל שלא היה לנו עדיין ייצוג של אלבום עם גוון ג'אזי כלשהו (למרות שאני בדר"כ לא בוחר תזמורת ליצוג שכזה).
האלבום משוחזר כפי ששמו מרמז, כמשב רוח חמים.
יותר מהכל אני מרוצה מהמוזיקליות שהסטאפ הזה מפגין. מן תוצאה שגורמת לך להנות ולשקוע ופחות לחשוב על מאפיינים טונאליים. זאת בכלל תכונה של ה- HP 300 שהיתה דומיננטית לאורך כל תקופתו אצלי. הוא מאוד מוזיקלי, כן זה מושג שקצת קשה להסביר למי שעוד לא קלט מה זה אומר, בואו נסתפק כרגע באיך שהגדרתי את זה בתחילת הפסקה - גורם למוזיקה להיות מערבת וסוחפת.
במקרה הזה ריבוי הכלים בשילוב הסאונד המלא לא עמד לרועץ ולא גרם לי לחוש צפיפות, אולי גרם לי לחוש יותר קרוב לתזמורת (סאונד יותר גדול מתרגם הרבה פעמים ליותר קרוב).
המאפיינים הטונאליים מהביצועים הקודמים נשמרו גם כאן ואין צורך לפרט יותר מידי. הרבה גוף, באס ומיד חלק ונעים.
באלבום הזה יותר מהקודמים היתה לי התחושה שהשילוב של ה- HP 300 על הסטאפ שלי נותן תוצאה קצת "אנטי אודיופילית" (אם זה טוב או לא טוב זה יותר תלוי במאזין מאשר עובדה אובייקטיבית).
מי שמחפש את הריגוש האודיופילי (לעומת המוזיקלי) יכול להתרשם אומנם מהטקסטורות שמפגינים כלי הנשיפה בחלקם הנמוך/מרכזי אבל יהיה חסר לו קצת אויר, אמביאנס, והמתכתיות שמאפיינת אותם לרוב.
לפעמים אנחנו קצת מגזימים עם התכונות האלו, למי ששמע את הכלים האלו בלייב לדוגמה באויר הפתוח בלי המון החזרים יודע שסה"כ הם לא אמורים להיות "מנסרים" כל כך כמו שאנחנו עושים מהם לעיתים (או הרגילו אותנו), אך כאן בכל זאת אני חש שיש מיתון יתר לטובת המיד. ממש לא נורא.
מה שה- HP 300 כן מצליח לעשות היטב זה משהו שדי ייחודי לקדם מגברי שפופרות וזה הנפח התלת מימדי של הכלי. אני לא מדבר על הצבת הכלים במרחב התלת מימדי אלא יותר על צורתו של הצליל הבודד. הוא פחות פלקטי יותר מוחשי. אומנם ה- HP 300 לא מגיע לרמת ה- NAT שבחנתי כאן שהיה הטוב ביותר ששמעתי במובן זה, אך זה בכל זאת מוחשי כאן ובל נשכח של- HP 300 רק שתי שפופרות לרפואה.
Chris Connor – Songs Lullabys of Birdlandנעבור לבדיקת דרגת הפונו. בחרתי את אחת מאהובותי הותיקות משום שלא היתה לנו כזאת בסקירה (ובכלל יש לי הרגשה שבזמן האחרון אני מזניח אותן בסקירות), אבל האמת היא שהפונו סטייג' של ה- HP 300 כל כך טוב ומעניין שהייתי יכול לעשות סשן ההאזנה שלם רק עליו.
אבל בחרתי בתקליט המצויין הזה של כריס (שלי בהוצאה יפנית מאוחרת כמובן) אשר מלבד קולה הענוג אך מעושן משהו של כריס, מכיל ליווי של טריו בחמשת הטרקים הראשונים, ליווי תזמורתי בשלושה הבאים ובשאר קוורטט.
אני לא בטוח שאתם יודעים מדוע אני נוהג בכלל לשלב סוג כזה של ביצועים בסשן ההאזנה. הרי בדר"כ לא מדובר בפיסגת ההקלטות (למרות שבמקרה הזה המצב לא רע בכלל). ובכן מעבר לעובדה שאלו חומרים שאני אוהב לכן מכיר אותם טוב עד כדי זיהוי ניואנסים בקלות, דווקא משום שלא מדובר בהקלטות אודיופיליות במיוחד מה שנשאר זה בעיקר המוזיקה. וכאן קל מאוד לבדוק איזה ציוד ממש מצליח לרגש ואיזה סתם מעביר את המוזיקה.
אז כמו שכבר ציינתי זאת דווקא אחת מהנקודות החזקות של ה- HP 300, לפחות בשילוב הסטאפ שלי. בעקבות סקירת ה- V70 (לפני יותר משנתיים) ואולי גם כמה האזנות במסגרת תערוכות ציפיתי לסאונד כוחני משהו שאצלי לפחות לא מתחבר לסוג המוזיקליות שאני מחפש.
ה- HP 300 לעומת זאת, ממש לא הרגיש לי כוחני (שימו לב שתחושת כוחניות לא מגיעה רק ממגבר כח, היא יכולה בהחלט להגיע גם מקדם מגבר או אפילו מקור) אפילו ההיפך, הוא מרגיש לי די רומנטי בבסיסו והצטיין בביצועים "רגשניים".
עם זאת הוא גם לא נשמע בדיוק כמו קדם מגבר שפופרות "קלאסי", נניח הרפרנס 2S של אודיו ספייס. יש בו בכל זאת משהו מאוד יציב ונקי שלא הולך לכיוון הזה.
אז אם נחזור לאלבום שבנידון, קולה של כריס מרונדר גדול ועוטף, פחות כנראה מה- V70 לדוגמה אבל יותר מקדם המגבר שלי. ולמרות שהוא גדול הוא לא מרגיש מעוות במיוחד או "וינטאג'י".
אפילו אני שדי אוהב מינימליזם בהקשר הזה, כלומר מעדיף את התחושה שזמרת עומדת מולך ושרה ולא פותחת לוע שעלול לשאוב אותך פנימה, מצליח להנות מהפרזנטציה הזאת, כנראה הרבה בזכות המוזיקליות הנהדרת.
לשאר הכלים אין לי הרבה תלונות, סה"כ מתאימים לאוירה של האלבום הזה. נכון שהאקורדיון כדוגמה היה יכול להיות קצת פחות עמום (הוא מוקלט כך, אבל ציוד אחר מסוגל לפתוח אותו יותר, לדוגמה ה- VTL 2.5) אבל זו דוגמה קטנה ולא רלוונטית לעומת שאר הכלים באלבום.
אך מכיוון שזהו התקליט היחיד שיופיע אצלנו בסשן ההאזנה, והפונו סטייג' הזה שווה יותר התייחסות, ארחיב עוד קצת על חוויותי איתו.
נתחיל בכך שזהו אחד מדרגות הפונו שהכי נהנתי לשמוע אצלי, אולי אפילו יותר מכולם.
דווקא בניגוד לאופי הכללי של ה- HP 300 כפי שהצטייר אצלי (עוד על כך בסיכום) דווקא הפונו הציג כל תקליט באופן שונה כפי ששום פונו אחר לא עשה.
כל תקליט שאתה שם יכול להפתיע אותך, אחד יכול להשמע יותר פתוח משאתה מצפה, אחר סתום שלישי מלוכלך. לעומת ה- V-LPS לדוגמה (גם עם ה-"שידרוג") דרגת הפונו של ה- HP 300 היתה הרבה הרבה יותר צבעונית (כלומר מציגה יותר טוב את הצבעים, לא צבועה).
על הצד השלילי היא גם חושפת יותר את הבעיות בתקליטים, יהיו אלו תקליטים שלא מוקלטים טוב או מדיות שלא יוצרו טוב או סתם התלכלכו/נהרסו עם הזמן.
בעצם לא צריך להגדיר את זה כצד שלילי, זה מתבקש.
Lang Lang – Live in Viennaאביעד חברנו כבר סקר את האלבום הזה
כאן (כך כמובן קרה שהוא ברשותי), וטוב שכך כי סשן ההאזנה כבר התארך מעבר למקובל.
נעבור ישירות למדדים הסוניים.
כמובן שחזרנו ל- CDP למי שזה לא ברור.
אנחנו משתמשים הרבה בפסנתר על מנת לזהות בעיות טונאליות, במיוחד בציוד שפופרות שנוטים הרבה מה לעשות להאדיר מיד על חשבון דברים אחרים (תרגעו, זאת לא הכללה, נכון, יש ציודים שלא עושים את זה, הנה, כמו הציוד הזה) מה שמתבטא מאוד בחוסר איזון על הפסנתר, בטח בהקלטת סולו טובה כמו זו.
איכשהו ה- HP 300 מצליח להנות מכל העולמות.
גם צליל בעל גוף כראוי לפסנתר כנף full size.
גם מיד חלומי, ענוג, ויוצא, אבל כזה שמתמזג נפלא עם שאר הקשת הטונאלית, לא מעפיל עליה ולא מתגמד מולה.
ולבסוף גם מצליח להעביר את סימני האוירה, ההד, והגודל של האולם.
אז נכון שבסעיף האחרון הקדם שלי מעביר יותר סימנים כאלו, ואולי גם המיד שלו מתמזג יותר נכון עם שאר הקשר הטונאלית (אך גם פחות ענוג ויוצא) אבל את הגוף של ה- HP 300 אני יכול לקבל רק בווליום יותר גבוה משמעותית.
גם כאן המוזיקליות פשוט נשפכת מה- HP 300, מעניין אותי מאוד אם זאת תכונה כללית של המכשיר או שנפלתי כאן על שילוב יוצא מן הכלל בסטאפ. אם זאת אכן תכונה של המכשיר מוזר לי שלא שמעתי עליו יותר עד כה.
סיכום
טוב, אז איך אסכם בקצרה את כל מצבור המילים הזה? אולי שפשוט מאוד נהנתי.
ה- HP 300 הציג בפני מוזיקליות לעילא, סאונד מלא ובשרני, פרזנטציה גדולה אך לא ענקית, רוחב פס מלא בכל הטווח הטונאלי וסוג של יציבות ודיוק שלא מתחברים אצלי תמיד למגברים שפופרתיים.
למרות שכתבתי רוחב פס מלא בכל הטווח הטונאלי, יש בכל זאת מחיר לעובי וה-"גוף" שה- HP 300 מייצר בתחום המיד ומטה. כלים אומנם מפגינים יותר טקסטורה וגוונים (תלוי כמובן איפה הם נופלים במדרג הטונאלי) אך התחום העליון ביותר מעט ממוסך על ידי תכונה זו.
עבור רבים זאת לא תהיה בכלל מגבלה. רבים אוהבים את הסאונד הבשרני הזה. אצל אחרים בעלי רמקולים יותר פתוחים או דומיננטיים בתחום הגבוה זה גם יכול לשבת יותר טוב.
אצלי זה היה מהנה, גם מעניין בעקבות השוני מהסטאפ שלי, אך זה גם יצר את נקודת הביקורת השלילית ביותר שיש לי להגיד על המוצר הזה.
העובדה שיש לו "אופי" כזה מובחן גרמה להקלטות שונות להשמע קצת פחות שונות אחת מהשניה. קצת פחות הפתעה כשאני עובר מדיסק לדיסק. היה מן אופי סאונד שאני יודע בדיוק למה לצפות.
שוב, מי שאוהב בדיוק את סגנון הסאונד הזה יכול להנות מזה, לעזאזל הוא גם יכול לחשוב שזאת הדרך הנכונה לשחזר את המוזיקה.
המוזר הוא שדווקא הפונו סטיייג' עבד באופן הפוך לחלוטין.
ואם כבר התחלתי בקיטורים גם אציין שהייתי שמח מאוד אם היה אפשר להעביר מקורות דרך השלט, ובאותה הזדמנות גם להחליף את השלט לאחד נורמאלי בלי מסך המגע הזה.
את העיצוב גם אם קצת ספרטני אני מעביר בכיף. על העובדה שיש אופציה לפונו סטייג' איכותי וקונפיגורבילי להפליא אני בכלל מברך.
רגע לפני שנגע בהשוואות למוצרים שונים אציין שחברת Octave דורשת לעבוד עם השפופרות המקוריות שהיא מספקת. ניל הבטיח לי שזה המצב בסמפל הנבחן, מקווה שלא היו כאן אי-הבנות.
הרבה מההשוואה מול קדם המגבר שלי, MBL 5011 קראתם כבר בסשן ההאזנה. ל- 300 צליל יותר מלא וגדול, פחות פתוח בגבוהים, אבל האמת שיותר מוזיקלי ברוב החומרים שאני שומע (הישג!). ה- MBL לעומת זאת פותח במה יותר גדולה לכל המימדים ובעל אימג'ינג מדוייק בהרבה. הוא גם בעל יותר פיצ'רים ונוח יותר לעבודה. אה, גם עולה בערך פי שנים.
עוד מוצר יקר בהרבה הוא ה-
VTL 6.5. הוא יותר דומה ל- HP 300 בכיול הצליל אך מאבד פחות בתחום הגבוה. הוא גם הרבה יותר משוכלל משני הקודמים גם יחד (מלבד האופציה לפונו סטייג' בה אינו תומך).
ה-
NAT Symmetrical (הכי "שפופרתי" בחבורה) הוא אולי הקדם הכי מיוחד ברביעיה הזאת. לא קל להתאים אותו לציוד (למעשה הוא בין הרכיבים הבודדים שבדקתי איתם הרגשתי שלא ממש הצלחתי להוציא התאמה מלאה), הוא קצת מוזר לפעמים בתפעולו, אך מוזיקלית ובצורת הפרזנטציה שלו קשה להתחרות למרות שה- 300 עשה עבודה יפה מאוד בשני התחומים האלו.
נתונים טכניים
גיין מצב גבוה: 17.5db
גיין מצב נמוך: 12.5db
טווח טונאלי: 1hz יד 1.5mhz עד -3db
סה"כ עיוות הרמוני: 0.001% ב- 3V 7.5kohm
יחס אות לרעש גיין גבוה: 94db
יחס אות לרעש גיין נמוך: 100db
הפרדת ערוצים: 65db
עכבת כניסה: 100kohm
עכבת יציאה: 56 אוהם ב- RCA או 2 כפול 22 אוהם ב- XLR
פונו סטייג':
דיוק RIAA: עד 0.3db
עכבת כניסה: 39 עד 1000 אוהם
רגישות: 0.1mv/0.5mv
גיין נמוך: 71db
גיין גבוה: 80db
יחס אות לרעש: 75db
משקל: 9 ק"ג
מידות: רוחב 43.5 ס"מ עומק 39 ס"מ גובה 6.5 ס"מ
סטאפ בחינה והשוואה
מקור: MBL 1531, PC based Music Server, Lenco L70, Denon 103R
הגברה: MBL 8011S, MBL 5011
כבילה - חשמל: Siltech Ruby Hill II, MBL, Elrod
כבילה - סיגנל: Siltech Compass Lake, Siltech Prince, Siltech Princess, Siltech i770
טיפול חשמל: Isotek Nova/Orion
סטנד: Finite Elemente Pagode Master Reference
רמקול: WLM La-Scala
מחיר :
מחיר בסיסי: 22,000 ש"ח
מחיר כולל מודול פונו: 25,000 ש"ח
יבואן:
Live Sound