מגברי מונובלוק SAC Concept - il piccolo
האם נתתם פעם את הדעת כיצד אני כותב או מבצע את הסקירות האלו?
אני מתחיל בשילוב הציוד הנסקר על הסטאפ שלי. מאזין כמה ימים בלי לכתוב כלום ורק מגבש את דעתי על המוצר, על השילובים והטעמים שלדעתי מתאימים לו תוך שאני שם בצד את האלבומים שישתתפו בסשן ההאזנה.
אחרי תקופה זו אני מאזין לאלבומים שנבחרו בצורה יותר ביקורתית, תוך שאני משווה לציוד שלי אם רלוונטי.
כלומר מבחינות רבות אני משתמש בציוד שלי כרפרנס, גם אם לא כתבתי זאת מפורשות. די הגיוני בהנתן שאני בעליו כבר כמה שנים טובות ומכיר אותו על בוריו.
בדר"כ הציוד הנסקר כל כך שונה שאני לא צריך לחשוב הרבה לאיזה כיוון לקחת את הסקירה.
כשההבדלים כל כך מוחשיים גם קל יותר לתאר אותם במילים. אך מה עושים כשהציוד הנסקר דומה מאוד לציוד שלי עד כדי שהשוני לא מתאים לרזולוציה המילולית בה אני משתמש בדר"כ?
אה, זה כבר מסבך את העניינים.
מה עושים?
כותבים שלוש פיסקאות שמסבירות את העניין, ומתריעים מראש שכאשר אני מדבר כאן על ההבדלים יש לקחת בחשבון שהם קטנים מהרגיל.
ועם כל ההקדמה הזאת עוד לא הספקתי להגיד מילה על מה שאנחנו שומעים היום.
ובכן אלו צמד המונובלוקים il piccolo ובגירסא מיוחדת לא פחות (נרד לפרטים בסעיף הבא) מבית היוצר של חברת SAC Concept הגרמנית.
שוב יש לנו כאן עסק עם חברת אודיו ותיקה (בת כ- 25 שנים) שלפחות עבורי זאת היכרות ראשונה עימה.
אבל בואו ניגש לנושא עבורו התכנסנו.
il piccolo
הפיקולו.
תחילה לא הייתי משוכנע אם מדובר בכלי הנשיפה או בתואר "קטן", שניהם מתאימים האמת, אך בהנתן שזהו אחד המוצרים היותר גדולים של חברת SAC Concept אני נוטה יותר לאפשרות הראשונה.
הפיקולו הינו מוצר ותיק שעבר רביזיות עם השנים, כולל אחת המוצעת כיום כשדרוג לדגמים קודמים, אך האקזמפל שאנו סוקרים היום מכיל עוד כמה שינויים אותם נפרט מייד, אך נתחיל עם הבסיס.
צמד המונובלוקים בעלי חתימה ויזואלית פרונטלית קטנה יחסית ובנויים לעומק כאשר הטרנספורמטור נמצא בחלק הקדמי ובאזור זה גם מרבית המשקל.
ניתן לחשוב שמכיוון שמדובר במגבר פאוור לא יהיו לנו כאן הרבה פיצ'רים לתאר, וזה נכון במידה, אך בכל זאת יש כמה דברים עליהם אני מעוניין להתעכב.
ראשית כפי שניתן לראות מהתמונה לעיל, ה- il piccolo (או רק SAC מעכשיו לקיצור) מסוגל לקבל את הסיגנל בתצורת סינגל אנדד עם קונקטור RCA או בתצורה מאוזנת על XLR (כולל פירוט של מיפוי הפינים על גב המכשיר).
כמובן שיש לבחור את הקונפיגורציה המתאימה בעזרת המתג המתאים.
מה שאתם לא רואים בתמונות הוא את מתג ההפעלה בעל שלושה מצבים.
בגירסא הרגילה הוא בחזית המכשיר, אך כאן הוא בתחתית (צד ימין קדמי).
מצב בסיס לא עושה כלום, צד אחד מדליק את המכשיר צד שני מכבה אותו (לחצן קפיצי החוזר למצב בסיס).
אך מפסק זה אינו האופציה היחידה להדלקת המגבר. אם תשימו לב באחורי המכשיר מתג בעל שני מצבים auto/cont. במצב cont המגבר ישאר דלוק עד שנכבה אותו בצורה יזומה. במצב auto המגבר מזהה חוסר סיגנל ויכנס למצב סטנד-בי בצורה אוטומטית כאשר הוא מתעורר לבד בזיהוי סיגנל מחודש. נחמד.
מלבד האמור נמצא על הפאנל האחורי גם ארבעה טרמינלים לחיבור כבל הרמקול. ארבעה טרמינלים יוכלו לשמש את מי שמעוניינים להשתמש בכבל bi-wire מלא או אפילו שני כבלים נפרדים.
הטרמינלים גדולים באופן לא קונבנציונלי ובעייתיים עד כדי אי אפשרות להשתמש בספיידים, עוד על כך בסעיף הסטאפ.
המראה הכללי של צמד ה- SACים נאה בעיני. הגירסא הסטנדרטית עושה שימוש בחזית אקרילית שחורה מבריקה, בזו שאני בחנתי החזית והדפנות עשויים ממין שיש כהה החושף שבבים מבריקים.
איכות הבניה החיצונית וההרכבה טובים למדי אך לא מעניקים תחושה של המוצרים ה-"מוגמרים" ביותר בשוק. יותר תחושה של מוצרים מבית היוצר של חברה קטנה.
הטרוניה העיקרית, אולי בעצם היחידה בנושא זה, קשורה למכסה העליון הדק הרוטט כמו מצילה עם כל הקשה קלה.
ברמת התכנון נציין שה- SACים לא כוללים ממסרים במסלול הסיגנל. זה אולי משפיע על התוצאה לחיוב אך זה גם משפיע במידה מסויימת על חווית השימוש. בהדלקת וכיבוי המכשיר נשמע רחשים די מוזרים מהרמקולים. לא ה-"פיצוצים" של מגברי שפופרות ישנים (וכמה חדשים) אלא יותר איוושות די מפחידות למי שלא מצפה להן, לי אישית לא הפריעו לשימוש.
גם מנגנון הסטנד-ביי פועל בעזרת מנגנון אופטו אלקטרוני להתערבות מינימלית.
הזכרתי כבר את גימור השיש ואת המפסק התחתון השונים בגירסא הנבחנת מגירסת הבסיס, אך אלו לא כל ההבדלים.
בגירסא הנבחנת ישנו גם גשר דיודות משודרג ורגליות משככות מגודלות כאשר שתים מהן בחזית ואחת מאחור.
עד כמה ביצועי המכשירים מושפעים משינויים אלו קשה לי לקבוע מבלי להאזין לגירסת הבסיס.
סטאפ
לא נתעכב יותר מידי בעניין הסטאפ הפעם. צמד ה- SACים הוצבו במדף התחתון על יד המגבר שלי וחוברו לסטאפ הרגיל (מפורט בסוף הסקירה).
כצפוי לא היתה להם שום בעיה להזיז את ה- WLM La Scala בקלילות והם נתנו לי את הרושם שיצליחו להזיז בקלות גם רמקולים לא קלים בכלל.
העניין היחיד שדורש התייחסות הוא הטרמינלים המגודלים וסליחה אבל טפשיים האלו.
בלתי אפשרי לחבר אליהם קונקטורים מסוג spades, ורצה הגורל ואלו הקונקטורים של כבל הרמקול שלי.
היו לי כאן שתי אופציות, או לבחון את שני המגברים עם כבל אחר בעל קונקטורי בננה או למצוא פתרון יצירתי אחר.
דווקא משום שה- SACים נשמעו כל כך דומים למגבר שלי העדפתי להשאיר את כבל הרמקול הקבוע. על מנת לחבר אותו ביציבות בכל זאת השתמשתי בקונקטורים מסוג בננה ננעלת שחוברו לטרמינלים של ה- SAC ולחלק האחורי המתברג שלהם חיברתי את הספיידים. החיבור היה די מאובטח.
אופטימלי? ממש לא.
האם זה מעמיד את צמד ה- SACים בעמדת נחיתות כלשהי בבחינה? יתכן מאוד שכן. בעיה שלהם, בפעם הבאה שיספקו טרמינלים נורמאליים.
כמו בכל מגבר שמגיע לכאן, היתה לי הדילמה האם להשתמש בחיבור המאוזן או סינגל אנדד (הפרה שלי תומך בשניהם). במגבר שלי בחרתי את הסינגל אנדד, אני מעדיף את ה-"רכות" שהחיבור הזה מעניק.
זה לא היה שונה גם עם צמד ה- SACים, אולם דאגתי לשלב בסשן ההאזנה גם אלבום שנשמע אולי טוב יותר בקונפיגורציה מאוזנת על מנת שנוכל להתרשם גם מצורת חיבור זאת.
יאללה מתקדמים לסשן ההאזנה.
סשן האזנה
Christian McBride - Kind Of Brownלמרות השם הפרובוקטיבי משהו, לא מצאתי קשר ישיר לאלבום המופתי, אני מניח שמדובר בהומאז' כלשהו.
מקברייד ושאר החמישיה מנהלים כאן מרתון על גבי קומפוזיציות של מקברייד למעט קומפוזיציה אחת של Reed (הפסנתרן בחבורה) ו- Theme for Kareem ו Where are you? שחותם את האלבום.
אני לא מחסידי הויברפון, והאמת היא שהאלבום הזה אינו מאלו שגורם לי לשנות את דעתי, אפילו לא זמנית. ברקע הוא לא מפריע לי, אך כשהוא בסולו או דואט קשה לי להשתחרר מהרגשת מוזיקת המעליות (לא בכל המקרים אגב).
בקיצור הייתי נהנה יותר בלעדיו, אך זה לא שאין לאלבום הזה זכות קיום מבחינתי. בהחלט יש.
מההקדמה בטח כבר הבנתם שאני סבור שמדובר בהגברה מאוזנת למדי (אני לא מדבר על מדידות אלא על תחושה בהאזנה), מכיוון שאני מגדיר גם את המגבר שלי ככזה, אנא זיכרו שהפעם כשאני מדבר על תכונות או הבדלים מדובר בניואנסים קטנים בהרבה מאלו שאני בדר"כ מציין.
התכונה שהיתה בולטת ביותר באלבום הזה היתה קשורה בהבדל בחוויות בווליום נמוך וגבוה.
ה- SAC היה צריך שאתקדם לווליום יותר גבוה על קדם המגבר על מנת להתחיל להניע את האלבום הזה כמו שאני רוצה. זה גרם לי לחשוב שאולי כדאי לי קצת להעלות את גיין היציאה בקדם ואכן נראה שזה עזר (אך גם במקסימום עוד לא הגעתי לשיוויון בין המגברים בנושא זה).
הבדל נוסף היה שבווליום גבוה ה- SACים נשמעו מעט יותר רכים. לא סגורים, לא חמים, לא מעורפלים, לא מעוותים אבל כן טיפה יותר רכים. כלומר בווליום בינוני נמוך הטונאליות של המגברים יותר דומה ואילו בווליום (או יותר נכון SPL) גבוה ה- SAC מתחיל לפנות לכיוון טיפה שונה.
אלו לא תכונות שאני משייך לצמד המונובלוק באופן כללי, אך הם כן התבטאו בכמה אלבומי ג'אז בודדים (בז'אנרים אחרים לעיתים היו גם תופעות הפוכות). לדוגמה ברוב סשן ההאזנה העדפתי את הגיין הרגיל בו אני משתמש עם המגבר שלי.
ביחס למגברים אחרים אני יכול לציין שצמד ה- SACים הציגו פוקוס וצלילות יוצאים מן הכלל שלא שומעים כל יום.
Pat Metheny / Anna Maria Jopek - Upojenieאני לא יודע אם שמתם לב, אבל בערך בשנתיים האחרונות הצלחתי להתגבר על הסלידה שהיתה לי ממר Metheny ופה ושם אני נותן לו הזדמנות.
במקרה הזה הריסק היה לא קטן והתוצאה היתה יכולה ללכת לכאן או לכאן, מצד אחד (לרוב) קומפוזיציות של מת'ני עם ליריקה פולנית (!) מצד שני מזמרת בחורה (במובן הרחב של המילה) מצודדת למדי.
אבל אם נשים את הצחוקים בצד לרגע, זהו דיסק מיוחד עם עליות ומורדות. האמת היא שבפעם הראשונה שהתחלתי להאזין לו חשבתי לעצמי "מה זה החרטה האודיופילי הזה" בעיקר בטרק הראשון בו מנגן מת'ני על גיטרת פיקאסו, יותר מאוחר הבנתי שהוא גם לא ממש אודיופילי.
כלומר יש בו הרבה קטעים מחמיאים, אתם יודעים, הקלטה קרובה, אפקטים, מצד שני יש קטעים שכל כך עמוסים באפקטים (לדעתי פוסט הקלטה) שזה מתחיל להשמע רע, לפעמים אפילו ההקלטה עצמה לא משהו (או שזה המיקס, לא יודע בעצם).
ודווקא המילים בפולנית לא הפריעו לי כמו שחשבתי, ולא, תאמינו לי שאין לי שום קשר למדינה הזאת, הכי קרוב זה שורשים חלקיים מאוקראינה השכנה. אל דאגה, יש גם תרגום לאנגלית למתקשים.
לפני שאדבר על הסאונד, אציין שבאלבום הזה, בעצם ברוב האלבומים ששמעתי, חזרתי לרמת הגיין הרגיל של הסט שלי. למעשה את הגיין הגבוה העדפתי רק בביצועיים אקוסטיים, לרוב ג'אז אינסטרומנטלי.
שוב צמד ה- SACים הציגו מופע די דומה למגבר שלי. מה שמוקלט טוב יוצא טוב, מה שמוקלט לא טוב קשה לך לפספס, ועדיין המוזיקה וחדוות היצירה של המבצעים נוכחים בחדר ומאפשרים לך להתרכז בהם אם תבחר לעשות זאת.
אבל אל תבינו לא נכון, זה שאני לא מברבר עכשיו על הבאס המאסיבי מהטימפאני, מקריסטליות הפעמונים או ממהירות כלי ההקשה זה לא אומר שלא שמעתי או נהנתי מהם. הם פשוט היו כל כך במקום על פי תפיסתי שאין לי משהו מיוחד להתלות בו.
לפני שנתקדם רק אציין שהאלבום הזה מכיל מגוון של ביצועים החל מדואט של מת'ני וג'ופק, דרך ביצועים אקוסטיים, ביצועים מרובי כלים חשמליים (סינטי, מקלדות וכו') ועד ביצועים מרובי כלים וטרקים.
צמד ה- SACים התמודד עם המגוון הזה באותו כישרון, הוא לא מצמץ לעומת עומס הכלים, והוא לא התקשה לבטא את החוויה האקוסטית.
Patty Griffin - Impossible Dreamאני מניח שנתקלנו כבר בגברת גריפין מעל עמודי הסקירות, אה, בעצם אני נזכר בדיוק באיזה אלבום (לא זה, אז אפשר להמשיך בראש שקט). בשנים האחרונות אני משלים לאט אך בבטחה את הדיסקוגרפיה של האמנית הזאת (יש מצב שנשאר לי רק האחרון, צריך באמת לבדוק).
הגעתי אליה במקור בבהלת הקאונטרי, אך אולי פולק תהיה הגדרת ז'אנר יותר טובה. מצד שני הליריקה שלה והמבטא או אולי זה הקול מתחברים לי לקאונטרי.
באלבום הספציפי נמצא גם טאצ' בלוזי וגם נו מהבלדות קורעות הלב שלה.
בהקשר של סאונד או בחינת ציוד, אני בדר"כ משתמש באלבומים של גריפין לבחינת תחום המיד הגבוה. לא בשביל לחפש פירוט, זה פחות מעניין, אלא יותר על מנת לבחון שציוד פתוח (או אפילו לא עלינו בהיר
![חיוך :)](./images/smilies/icon_smile.gif)
) מסוגל לשחזר את קולה המיוחד של גריפין שעולה לרוב לגבהים בחדות מבלי לשרוט או להציק.
נתחיל בדמיון, ראשית ה- SACים עברו את בחינת ה-"שריטה", קולה של גריפין לא שרט ולא צרם מעבר למצופה. אך חשוב לא פחות היה בו את ה- DNA הטונאלי שאני משייך לזמרת. מכירים את זה שגם אם לא שמעתם מישהו אף פעם במציאות אתם יכולים לדעת איך הוא אמור להשמע? (דיברתי על זה לא מזמן בהקשר של תקליט של הולידי) אז גם את המבחן הזה ה- SACים צלחו.
בהקשר המוזיקלי הצמד לא הביע העדפה מסויימת לטרקים הקצביים יותר או המלנכוליים יותר.
בכל זאת נשמע הבדל מסויים בין ה- MBL לבין צמד ה- SACים. בווליום נורמאלי (עבורי) נשמע קושי מסויים, או מעט יותר חידוד בתחום המיד הגבוה, כפי שכבר ציינתי זה לא גרם לקולה של גריפין להיות צורם או שורט, אבל הוא כן היה מעט יותר מחודד ופחות הרמוני. בגיטרות האקוסטיות לדוגמה זה דווקא היווה שיפור לעומת ה- MBL שכן הן נשמעו מעט יותר מיידיות וחיות.
Peggy Lee - The Man I Love/Please Goיש לנו הרבה ווקאל בסשן הפעם, שמתם לב? זה לא מעט בגלל המכנה המשותף הרחב בין ה- SACים למגבר שלי שמאפשר לי להנות במיוחד מביצועים כאלו. היה לנו את אנה מריה באלבום בסגנון מסויים מלא אפקטים ווואו פקטור, היה לנו את גריפין בסגנונה המאוד ספציפי, ועכשיו הגיע התור של הלחם והחמאה של אהבתי הווקאלית, הביצועים העתיקים של "הזמרות האנמיות" כהגדרתו של אפי (וכל דבר חוץ מזה לטעמי).
ולמלא את המשבצת בחרתי את הקומפילציה הזאת של EMI ברימסטר דיגיטלי לשני אלבומים של הגברת לי בהוצאת Capitol במקור. בקומפילציה אני לא מתכוון ל-"אוסף" אלא איחוד של שני אלבומים לדיסק אחד, אתם בטח מכירים כבר את הפורמט הזה שלעיתים הוא מוצלח וחסכוני ביותר (כמו במקרה הזה).
אל דאגה, בספרון המצורף נמצא את האלבום ארט בגודל מלא, אפילו Liner Notes אם כי לא ממש ניתנים לקריאה.
האלבום הראשון The Man I Love (במונו) בלווי תזמורתי בניצוחו של פרנק סינטרה ועיבוד של נלסון רידל, השני If You Go (סטראו) בעיבוד וניצוח של קווינסי ג'ונס.
החומרים כאן מהסוג המלנכולי/רומנטי מה שנקרא Torch Songs. אין לי את האלבומים המקוריים, למעשה אני לא בטוח אם If You Go יצא בכלל בגירסת CD. אך אני יכול להגיד שהטכנאים עשו כאן עבודה מצויינת בהעברה, וצמד ה- SACים מנצל כל ביט וביט.
למרות עובדת היות האלבום הראשון מונו, כל מה שאתה לא מקבל במישור האופקי אתה מקבל במימד העומק. הגב' לי בחזית, והתזמורת מאחוריה שכבות שכבות, כלי נשיפה, קשת ומיתר.
הנכונות והצלילות בקולה של הגב' לי מהממת אותי, הקונטרבס מוחשי ועמוק, כלי המיתר והנשיפה מעט רכים לעומת הרבה הקלטות, אך לא שונים בהרבה מכיצד שנשמעים במציאות בחלל גדול.
מדהים שגם ברגעי שיא כשהתמורת מלווה בשיא העוצמה ובריבוי כלים נשמרת כאן ההפרדה ולא שמעתי לרגע קקופוניה, כולל בטרקי המונו.
החלק של אלבום הסטראו נשמע כבר הרבה יותר מודרני (לא בטוח אם זאת מחמאה), התחום הגבוה נפתח בקולה של לי, הבמה נפתחה באחת, כאילו רצת פתאום עשרים שורות קדימה באולם.
זה עדיין נשמע מעולה, ממש. מת על זה.
הפרזנטציה שמציגים ה-SACים טבעית, לא מגדילה, לא מקטינה. הקיר שמולי לא הופך ללוע של גודזילה אבל הגברת לי גם לא נשמעת קטנה ומרוחקת.
אם אאזין בווליום חלש, בעיקר את האלבום הראשון, זה נשמע טבעי כאילו מישהו שר מולי. אם אגביר לעוצמות גבוהות וזאת הופכת להיות הופעה מוגברת באולם, בעיקר באלבום השני.
Pink Floyd - Dark Side Of The Moonאני מניח שהרבה להגיד על האלבום הזה לא צריך ואפשר לגשת לתכלס.
אני מתחיל עם חיבור הסינגל אנדד בו השתמשנו עד כה.
נשמע מצויין, מאוד מזכיר לי את התוצאה על הסטאפ שלי.
אני מגביר עוד ועוד, גם בגלל הגיין הנמוך של האלבום וגם בגלל שזה מתאים לתוכן.
הבאס כאן עוצמתי, האפקטים מרשימים, יש מיידיות יש דרמה, הפרדה, במה יפה, אבל זה לא נשמע אצלי כמו "אותות ומופתים".
קיים ריסון כלשהו, התוצאה לא ענקית פיזית וגם אם הבאס מכה בכורסא הוא לא מעיף אותך ממנה וגם לא שוטף ממש את החדר.
אם לנסות למצוא אנלוגיה כלשהי, אז הייתי אומר
ג'וליאן יו לא
דולי פרטון.
באלבום זה החלטתי לתאר את החוויה גם בחיבור מאוזן.
כל התיאורים שסיפרתי לחיבור הסינגל אנדד יתאימו גם לכאן.
אך בנוסף, נוספה תחושה של ניקיון, מעט פחות מיד ובמה יותר פתוחה ופנויה. מי שאוהב הקלטות הי-רז היה אוהב את הפרזנטציה הזאת יותר אולי.
היתה כעת תחושה של יותר "מהירות", והאמת היא שגם היה יותר נעים ב- SPLים גבוהים ממש.
סיכום
אז מה היה לנו כאן חברים?
צמד המונובלוקים הפגין איזון טונאלי די נדיר מבחינתי. תחום גבוה בלתי מוגבל, תחום נמוך מלא ללא שום תוספת בה יכולתי להבחין ומיד רזולוציוני ואחיד.
הם הפגינו גם מיידיות, מהירות, תחושת כח בלתי מוגבלת ופרזנטציה "שפויה", כזאת שאינה מגדילה דבר אך גם אינה מקטינה.
בגזרת המוזיקליות הם הציגו יכולת מרשימה מבלי להשתמש בשום טריק סוני שיכולתי לזהות.
כבר נפגשנו כאן במגברי כח בעלי תכונות דומות למגבר שלי, אך ברמה הטונאלית עוד לא היה כאן נציג יותר קרוב מצמד ה- SACים.
ברמה המוזיקלית, ברמת השקט/דרמה/רקע שחור וברמת האימג'יניג אני עדיין מוצא את המגבר שלי קמעה עדיף, אך בל נשכח שהוא זכה למספר יתרונות מקדימים כגון התאמה לסטאפ מאותו בית, פיוזים משופרים וחיבור ישיר לכבלי הרמקול ללא מתאמים.
הטרוניות הבודדות שאני יכול להציג בפני צמד המונובלוקים קשורות לטרמינלים הבלתי קונבנציונאלים והפאה העליונה המעט "מצלצלת" (לפחות במגע, לא בשימוש רגיל).
אך תמורת מכשולים אלו הם מציעים את היתרונות הרגילים של מגברי מונובלוק, כגון אפשרויות הצבה ורסטיליות יותר (ובזכות רוחבם הם גם יכולים לדמות מכשיר אחד בודד) או שימוש בכבל רמקול קצר (מה שבמקרים מסויימים יכול להיות חסכוני ביותר) וכן יתרונות יחודיים משלהם כגון מנגנון הסטנד-בי האוטומטי.
אני מזהה את המשתמש הפוטנציאלי כבעל סטאפ מיוצב המאוזן לטעמו, המחפש מגבר כח שלא יוסיף אך גם לא יגרע דבר ורק יביא לביטוי את שאר רכיבי המערכת. צמד ה- SACים לא ייפייף, לא ירכך, לא יחדד, לא יערפל ולא יעוות (טוב, בתלות מסויימת במה שהוא מחליף). הוא יספק הגבר דינאמי, כוחני (לא "סאונד כוחני" אלא ללא מחסור בכח) ומאוזן ובשביל רבים זהו תפקידו של מגבר. אחרים ימצאו את מבוקשם בסוג אחר של מגברים.
הגירסא המשודרגת שבחנתי אינה זולה כלל ומתומחרת גבוה בכמעט 50% מגירסת הבסיס. אם גירסת הבסיס מציגה ביצועים דומים לגירסא זו (ואני מניח שכן אם כי בטח לא זהים) זאת יכולה להיות עסקה מצויינת ואני חייב להמליץ למי שמחפש סוג כזה של מגבר לטרוח ולנסות גם את הפיקולו.
נתונים טכניים
(גירסת בסיס)
הספק: 100 וואט ב 8 אוהם, 150 וואט ב- 4 אוהם, 200 וואט ב- 2 אוהם
טווח תדרים: DC עד 100khz בסטייה של עד מינוס 1db
סה"כ עיוות הרמוני: פחות מ- 0.03% בין 20 הרץ ל- 20 קילו הרץ בין 1 ל- 20 וואט
דאמפינג פקטור: גדול מ- 20,000
עכבת כניסה מאוזנת: 10kohm
עכבת כניסה סינגל אנדד: 1kohm
מידות: רוחב 23 ס"מ גובה כ- 12.5 ס"מ עומק כ- 42.5 ס"מ
משקל: כ- 12 ק"ג
סטאפ בחינה והשוואה
מקור: MBL 1531, PC based Music Server,M2Tech hiFace Evo, Lenco L70, Denon 103R
הגברה: MBL 8011S, MBL 5011
כבילה - חשמל: Siltech Ruby Hill II, MBL, Elrod
כבילה - סיגנל: Siltech Compass Lake, Siltech Prince, Siltech Princess, Siltech SQ-110, Siltech i770, Furutech Formula2 USB
טיפול חשמל: Isotek Orion
סטנד: Finite Elemente Pagode Master Reference
רמקול: WLM La-Scala
מחיר בסיס: 25,000 ש"ח
מחיר גירסא נבחנת: 35,000 ש"ח (כולל גימור שיש, רגליות משוככות, גשר דיודות משודרג וחיווט כסף)
יבואן:
ORAC