לפעמים זוכים ולפעמים מפסידים, כל ילד בוגר מבין את הריאליות של החיים. אנו יכולים לנסות לצפות עד כמה שנרצה
אך החיים בדרך כלל חזקים מאיתנו והמציאות כפי שאנו חווים אותה לא תמיד עומדת בקנה אחד עם מה שהיינו רוצים.
כך גם ביציאה לקונצרטים.. מבחינתי לפחות, הדף חלק כמעט בכל פעם מחדש. זה נכון שאם מגיע מנצח או סולן עתיר
שבחים הציפייה שלי לערב מקסים ומרגש עולה, אך מכיוון שאנו בארץ ישראל והפילהרמונית שלנו, איך להגיד, לא
במיטבה בשנים האחרונות.. אני משתדל להנמיך ציפיות למינימום. זאת כמובן גם בשביל לשמור על עצמי מאכזבה וגם
בשביל הריאליות המתבקשת כאמור עבור המציאות הטופחת על פנינו בכל רגע.. מקארמה או סתם ממזל.
לפני כמה שבועות הייתי בקונצרט של הפילהרמונית כאשר הסולן היה יוליאן רחלין הכנר.
הוא ניגן שם את הקונצ'רטו של ברהמס היפיפה.. הצפיות שלי ממנו היו די גבוהות (יחסית כמובן), אך האכזבה לא
איחרה לבוא.. הקונצ'רטו היה עייף, ארוך, שקט מידי, מלא במניירות מצד הכנר הצעיר ועוד..
בחלק השני של הקונצרט ניגנו סימפוניה של ברוקנר ולמרות שהתזמורת שלנו לא בדיוק חזקה במיוחד, היצירה הארוכה
שיטחה קצת את העצבים שקיבלתי קודם.. אבל.. זוהי הקדמה למשהו אחר לגמרי..
"החוג למוסיקה קאמרית בחיפה" הוא "מוסד" קונצרטים מצוין כחלק מקבוצות כאלו שישנן בארץ כולה (כגון הקאמרטה
הישראלית ירושלים, אנסמבל בארוקדה למוסיקה עתיקה, סדרת מופעי ג'אז ועוד) שמוציא בכל שנה סדרת ערבים
מעניינת במיוחד. זוהי העונה ה 63 במספר כבר שהוא פועל.
נושא הקונצרטים הוא בסימן מוסיקה קאמרית בעיקר כפי שמשתמע משמו של "החוג".. והערבים מתקיימים באולם
רפופורט (הסינמטק), הצמוד לאודיטוריום הגדול.
אתמול בערב היה קונצרט מרשים שהציפייה שלי לקראתו הייתה אמביוולנטית ולא בכדי.
מצד אחד יצירות מדהימות לרבות רביעית פסנתר ב לה מינור של מאהלר, שומאן והחמישייה לפסנתר של שוסטקוביץ
לא פחות .. ומצד שני.. יוליאן רחלין ככנר ראשון... זה שעצבן אותי כהוגן לפני כמה שבועות בברהמס יחד עם הפילהרמונית.
אבל בכל זאת, למרות הכול, נתתי לרחלין את הצ'אנס לו מגיע כמובן והגעתי לאותו ערב בתחושה של דף
חלק ולבן כדי שאוכל להרגיש ולהקשיב ליצירות כפי שהן.. בביצוע הטוב ביותר שהחברה יוכלו לתת עבורי באותו הערב.
בקונצרט ניגנו –
גוסטב מאהלר :
רביעיית פסנתר בלה מינור – פרק בודד
רוברט שומאן:
שלישית פסנתר מס 1 ברה מינור – ארבעה פרקים
- הפסקה –
רוברט שומאן:
פנטזייה – Fantasiestücke – בעיבוד לפסנתר וויולה (חלק מהיצירה*)
דימטרי שוסטקוביץ:
חמישיית פסנתר – חמישה פרקים
פרופ' לניר, ראש החוג והמפיק שלה כבר שנים, עלה על הבמה ובירך את הבאים. כמו כן הודיע שיוליאן רחלין נמצא בתל
אביב והתכונן לקונצרט, אך נבצר ממנו להגיע בגין חום גבוה ואת כיסא הכנר הראשון יתפוס במקומו בוריס ברובצין
(שהיה אמור לנגן כינור שני בשוסטקוביץ). האולם היה כמעט מלא, דבר מצוין ללא ספק ולא משהו שתמיד בנוהל.. זה
מאד תלוי במזג האוויר וכמובן בתוכנית המנוגנת. אם אתם זוכרים, לפני כמה חודשים, סקרתי ערב של החוג למוסיקה
קאמרית שניגנה "רביעית ירושלים" המקסימה. מאז לא ממש חוויתי אולמות מלאים כפי שהיה הפעם.. אני מניח שזה
לא בכדי ולא מעט מהם ציפו לרחלין. אך אני, חייכתי חיוך ממזרי והתרווחתי בכיסא המרופד בציפייה למה שמגיע כבר.
מוסיקה קאמרית כבר כתבתי זאת בעבר היא נבחרת סופר סטארים בעקרון, שבאו לנגן יחד יצירה שכל כולה סולנים
בעקרון. ניגנו אתמול בערב, כמה מהשמות החמים בתחום המוסיקה הקאמרית כיום בארץ ובחול..
איתמר גולן על הפסנתר – נולד בוילנה ועלה לארץ בעודו בן שנה. התחיל את לימודיו בגיל צעיר והיה תלמידו של אמנועל
קרבובסקי כ ארבע שנים. זכה למלגת הקרן לתרבות אמריקה ישראל מה שאיפשר לו להשתלם בניו אינגלנד בוסטון.
הוא למד מוסיקה קאמרית בעיקר אצל חיים טאוב והקריירה שלו התחילה לנסות בתחום הבמות "הקטנות". כיון לאיתמר גולן רפרטואר ענף והוא ניגן ומנגן עם טובי הנגנים בעולם. ג'נין יאנסן, רחלין, יורי בשמט, מקסים ונגרוב חברו הטוב, שלמה מינץ ועוד. איתמר גולן הוא פרופ' למוסיקה קאמרית בקונסרבטוריון של פאריס..
על הצ'לו, אחד השמות העולים כיום בקהילה הקאמרית. בוריס אנדריאנוב.
פרופסור בקונסרבטוריון במוסקבה לצ'לו וזוכה פרסים רבים לרבות המקום השלישי בתחרות ע"ש צ'יקובסקי והראשון
ע"ש רוסטרופוביץ. כיום הוא אחד הנחשבים וכבר זכיתי לראותו לא פעם בקונצרטים קאמרים בארץ. בוריס יסד את
פסטיבל הצ'לו השנתי במוסקבה משנת 2009.
נגנים נוספים שהיו באותו ערב הם שמות עתירי שבחים ביותר בתחום המוסיקה הקאמרית גם כן ובעיקר.
בוריס ברובצין כמובן שלקח את משימתו של רחלין להיות הכנר הראשון בכל התוכנית של הערב ועשה זאת בצורה יוצאת
מן הכלל. בוריס יליד 1977 והוא הבוגר הקונסרבטוריון ע"ש צ'יקובסקי במוסקבה.
הוא זכה במספר פרסים אדיר במשך שנים וכיון הוא מופיע בפסטיבלים למוסיקה קאמרית ויחד עם תזמורות רבים כגון
של שוויץ, ה BBC, התזמורת של יוטה, רדיו ברלין, ואף עם עם נימה יארבי והפילהרמונית של ליאז'.
לסיום, הויולן המדהים שהפתיע וללא ספק העיף אותי גבוה מאד בכל אורכו של הערב..
עמיחי גרוס. עמיחי נולד בארץ והחל את לימודי הוויולה בגיל 12. בין מוריו אפשר למצוא את דוד חן, חיין טאוב, חגי שחם
ועוד. עמיחי הוא אחד מבוגרי התכנית למוסיקאים במשכנות שאננים ירושלים. הוא קיבל גם כן את מלגת הקרן אמריקה ישראל כמו איתמר גולן.. והוא אחד המייסדים של רביעיית ירושלים איתה ניגן עד לשנת 2011 שבה קיבל את תפקיד
הויולן הראשי בפילהרמונית ברלין לא פחות. עמיחי ניגן ומנגן עם שמות כמו מוציקו אושידה, דניאל ברנבויים, יפים ברופמן,
אייזק שטרן ואחרים.
הערב התחיל באחת היצירות היפות, המעניינות והנדירות ביותר שיש ברפרטואר הקאמרי לפי דעתי, אבל אני כמובן
משוחד. רביעית פסנתר שכתב גוסטב מאהלר.
פסנתר יחד עם כנר, ויולה וצ'לו ניגנו יצירה בפרק בודד על פני כ 11 דק'.
מאהלר בתפארתו.. מוסיקה מלודית יחד עם פרצי זעם ורגש בלתי פתירים. פשוט נפלא. איתמר גולן עבר בין פורטה
פורטיסמו לפיאנו ברגע, כמו גם הנגנים האחרים. לצ'לן יצאו קצת שיערות המקשת , אך זאת בגלל שניגנתו הייתה
מרגשת וחזקה במיוחד. הצ'לו ללא ספק הוא הבסיס המנחה של היצירה ובוריס ידע בדיוק את עבודתו. כמו גם עמיחי על
הויולה וברובצין על הכינור שעשה עבודה מופלאה ביותר. לאחר שלוש דק מפתיחת היצירה עצמתי את עיני ופשוט נתתי למוסיקה לזרום בעורקי. בקונצרטים הקאמריים אני יושב בשורה הראשון ממש למרגלות הנגנים והסאונד מרגש מאין כמותו. ההפרדה מצוינת ומרגישים את הויברציות בחזה. מרשים, כיף, מענג ומטורף במיוחד.
המאהלר הסתיים ומצאתי את עצמי שנייה לפני מחיאות הכפיים של הקהל, צועק בקול רם BRAVO!..
סומק קל עלה על פני כאשר הרביעייה הביטה בי וחייכה.. אך מחיאות הכפיים הסוערות שהם קיבלו, העבירו את מבטיהם לעבר האולם כולו. 400
איש שמעו לדעתי בפעם הראשונה, את היצירה הזו.. זו אחת מאלו שכמעט ואינה
מוקלטת או מושמעת.. וכל כולי מצר על כך מעומק ליבי. כמה דק' הפסקה, יציאה וחזרה והטריו של שומאן מתחיל.
ארבעה פרקים מדהימים באיכותם התזמורתית, בתפקידיהם של הסולנים שחווים בכל ערב התרגשות ועילוי מוסיקאלי
מטורף. כך זה שמנגנים בקבוצה של שלושה או ארבעה או חמישה.. את כל אחד שומעים היטב, אין מקום לטעויות
וה"שיחה" המדהימה שהם מייצרים דרך התווים הכתובים מרגשת במיוחד.
פסנתר, כינור וצ'לו.. איתמר גולן ניגן קצת חזק מידי על הקלידים לטעמי, כך לפחות חשבתי לאורך כל הקונצרט בגדול..
אבל אולי זה בגלל שישבתי כל כך קרוב ושמעתי כל לחיצת פדל וכל תזוזה שלו על הכיסא.
השומאן היה לא פחות מרשים ומצוין מהמאהלר.. ולמרות שכבר אמרתי לעצמי שטוב שבאתי.. עכשיו כבר הייתי בטוח
בכך. יצירה מרשימה בת 30 דק' בערך שהנגנים פשוט הצליחו לייצר תחושה הולגרפית לכל האמירות השומאניות
המוטלות בספק כל כך בכל היצירות שלו. מעברים בין שקט לבין חזק, ענוג ומלודי כמו תמיד. מצוין.
יוצאים להפסקה..
הבמה נראית ריקה.. סטנד תווים בודד שעומד מעט שמאלה וקדימה מקלידי הפסנתר..
הקהל מתיישב ועמיחי גרוס יחד עם איתמר גולן עולים לבמה. עמיחי בעמידה מול סטנד התווים והשניים מתחילים לנגן
חלק מהפנטזיה המצוינת ש שומאן כתב לפסנתר. זו יצירה בת 8 חלקים שכתובה לפסנתר סולו, ופה בעיבוד מדהים
ביופיו לוויולה ופסנתר יחד. ממש כמה דק' קצרות.. שנשמעו מעולה. מוסיקה מאד מלודית ומאד מרגשת. הוויולה בסאונד
כמעט מדבר רוכבת על צלילי פסנתר.
פתיחה מעולה, אך בדיעבד יצירה קצת פחות מאתגרת מזו שהיא החליפה. שלישיה של שוסטקוביץ שחלק מהקהל
קצת התאכזב שלא נוגנה.. אך אני מניח שאולי בשל הבלבול שהיה באותו הערב היצירה לא נלמדה על בוריה והחליטו ל
לשנות מעט את התוכנית. מבחינתי זה היה מעולה, את הפנטזיה של שומאן אני אוהב מאד והיה לי מאד כיף לשמוע את
העיבוד הנחמד הזה. עושר.
מייד לאחר מכן, כמה דק כדי לסדר את הבמה שוב והפעם לכל הנגנים שהגיעו באותו הערב.
חמישיית הפסנתר של שוסטקוביץ עומדת להתחיל. במקום רחלין בכינור ראשון, זז למקומו בוריס ברובצין, אך את כיסאו
הריק היו חייבים למלא גם כן ביצירה הזו.. אז בהתראה קצרה מאד, הגיעה כנרת ישראלית מצוינת- שעשתה עבודה לא
רעה בכלל, ביצירה לא קלה בכלל!
חמישיית הפסנתר של שוסטה היא יצירה בת חמישה פרקים; פרלוד, פוגה, סקרצו, אינטרמצו ופינאלה.
חמשת הנגנים הראו בדיוק מאיזה חומר הם קרוצים והצליחו לעורר באחת היצירות הקשות ברפרטואר הקאמרי -צלילים
ענוגים ומצוינים ללא ספק. פה ושם טעיות קטנות מצד הכנר הראשון.. (אני בכלל לא מאשים אותו!) ופה ושם קשת
שנוגעת בסטנד תווים מצד הכנרת הצעירה.. היו, אך הם לא הפריעו כלל לטובת ההנאה המרוכזת והמדהימה מהיצירה
כולה. זו יצירה קשה להאזנה עם מלודיות מסוימת מודרנית שחוויה בלא מעט טכניקות חריקה חרישיות יחד עם פרצים
מוסיקאליים קשורים ולא קשורים. היצירה בגדול די זורמת, אך יש בה חלקים אה סימטריים שלא כל אוזן מערבית תצליח
לחבר אותם יחד. זו אחת מהיצירות הקאמריות שבגינה התחום נחשב לקשה. אך זה כמובן כמו כל תחום במוסיקה..
עניין של הרגל ונפילת אסימונים נכונה.
ערב מקסים, ארוך מאד, אך מהנה ומרגש במיוחד. אז בלי הרבה ציפיות או עם דף חלק, אתמול הייתה הצלחה וזכיתי
שוב לערב מדהים של מוסיקה עילאית של ממש.
בעוד שבועיים החוג למוסיקה קאמרית מביא את המת'יאוס פאסיון של באך לא פחות..
ובעוד חודשיים ג'נין יאנסן תגיע לארץ לערב קאמרי יחד עם כמה מהשמות כאן..
יהיה מדהים ללא ספק, אני בטוח. אני כמובן אהיה גם מאחורי הקלעים לפגוש אותה.. מקווה להביא לכם כמה מילים
וכמובן תמונות.
אביעד
![פרח (F)](./images/smilies/rose.png)